Монтулар® (Montular) (266487) - інструкція із застосування ATC-класифікація
![Монтулар<sup>®</sup> (Montular)](/_ipx/s_368x368/https://compendium.com.ua/img/dec/378542_136_60_25_22.jpg)
Монтулар інструкція із застосування
Склад
Монтелукаст - 10 мг
Фармакологічні властивості
фармакодинаміка. Цистеїніллейкотрієни (LTC4, LTD4, LTE4) є потужними ейкозаноїдами запалення, що виділяються різними клітинами, у тому числі опасистими клітинами та еозинофілами. Ці важливі проастматичні медіатори зв’язуються з цистеїніллейкотрієновими рецепторами (CysLT). Рецептори CysLT 1-го типу (CysLT1) знаходяться у дихальних шляхах людини (включаючи гладком’язові клітини дихальних шляхів та макрофаги у дихальних шляхах), а також на інших прозапальних клітинах (включаючи еозинофіли та певні мієлоїдні стовбурові клітини). Наявність рецепторів CysLT корелює з патофізіологією БА та алергічного риніту. При БА опосередковані лейкотрієнами ефекти включають бронхоспазм, гіперсекрецію слизу, посилення проникності судин і збільшення кількості еозинофілів. При алергічному риніті білок CysLT виділяється зі слизової оболонки носа після впливу алергену при розвитку реакцій як раннього, так і пізнього типу, і це супроводжується симптомами алергічного риніту. Інтраназальне введення CysLT призводило до підвищення резистентності дихальних шляхів носової порожнини та посилення симптомів закладеності носа.
Монтелукаст при пероральному застосуванні є активною сполукою, яка з високою вибірковістю і хімічною спорідненістю зв’язується з CysLT1-рецепторами. Згідно з результатами клінічних досліджень, монтелукаст пригнічує бронхоспазм після інгаляції LTD4 у дозі 5 мг. Бронходилатація спостерігається упродовж 2 год після перорального застосування, цей ефект був адитивним до бронходилатації, спричиненої β-агоністами. Лікування монтелукастом пригнічувало як ранню, так і пізню фази бронхоконстрикції, спричиненої антигенною стимуляцією. Є клінічні дані про те, що прийом монтелукасту значно зменшував кількість еозинофілів у периферичній крові та у дихальних шляхах (за вимірами мокротиння), покращував клінічний контроль БА.
Фармакокінетика
Абсорбція. Монтелукаст швидко всмоктується після перорального прийому. Після застосування дорослими натще таблеток, вкритих плівковою оболонкою, по 10 мг середня Cmax у плазмі крові досягалася через 3 год (Tmax). Середня біодоступність при пероральному застосуванні складає 64%. Вживання звичайної їжі не впливало на біодоступність і на Cmax при пероральному застосуванні. Безпека і ефективність були підтверджені під час клінічних досліджень при застосуванні таблеток, вкритих плівковою оболонкою, по 10 мг незалежно від часу вживання їжі.
Для таблеток жувальних по 5 мг показник Cmax у дорослих досягався через 2 год після прийому натще. Середня біодоступність при пероральному застосуванні складає 73% і знижується до 63% при прийомі зі стандартною їжею.
Розподіл. Понад 99% монтелукасту зв’язується з білками плазми крові. Об’єм розподілу монтелукасту в стаціонарній фазі в середньому становить від 8 до 11 л. У ході досліджень на щурах із застосуванням радіоактивно міченого монтелукасту проходження через ГЕБ було мінімальним. Крім того, у всіх інших тканинах концентрації позначеного радіоізотопом матеріалу через 24 год після прийому дози також виявилися мінімальними.
Метаболізм. Монтелукаст активно метаболізується. Під час досліджень із застосуванням терапевтичних доз концентрації метаболітів монтелукасту у стаціонарному стані плазми крові в дорослих і пацієнтів дитячого віку не визначаються.
Цитохром Р450 2С8 є основним ферментом у метаболізмі монтелукасту. Крім того, цитохроми CYP 3A4 і 2С9 відіграють незначну роль у метаболізмі монтелукасту, хоча ітраконазол (інгібітор CYP 3А4) не змінював фармакокінетичні показники монтелукасту у здорових добровольців, які отримували 10 мг монтелукасту на добу. Згідно з результатами досліджень in vitro з використанням мікросом печінки людини, терапевтичні плазмові концентрації монтелукасту не пригнічують цитохроми Р450 3А4, 2С9, 1А2, 2А6, 2С19 і 2D6. Участь метаболітів у терапевтичній дії монтелукасту є мінімальною.
Виведення. Кліренс монтелукасту із плазми крові у здорових дорослих добровольців у середньому становить 45 мл/хв. Після перорального прийому монтелукасту, міченого ізотопом, 86% виводиться з калом протягом 5 днів і менше 0,2% — із сечею. У сукупності з біодоступністю монтелукасту при пероральному застосуванні це свідчить про те, що монтелукаст і його метаболіти майже повністю виводяться з жовчю.
Фармакокінетика в різних груп пацієнтів. Для пацієнтів із порушенням функції печінки легкого і середнього ступеня корекція дози не потрібна. Дослідження за участю пацієнтів з порушенням функції нирок не проводилися. Оскільки монтелукаст і його метаболіти виводяться з жовчю, корекція дози для пацієнтів із порушенням функції нирок не вважається необхідною. Даних про характер фармакокінетики монтелукасту у пацієнтів із порушенням функції печінки тяжкого ступеня (понад 9 балів за шкалою Чайлда — П’ю) немає.
При прийомі монтелукасту у високих дозах (що в 20 та 60 разів перевищували дозу, рекомендовану для дорослих) спостерігалося зниження концентрації теофіліну в плазмі крові. Цей ефект не відзначали при прийомі препарату в рекомендованій дозі 10 мг 1 раз на добу.
Показання Монтулар
як додаткове лікування при БА у пацієнтів з персистуючою БА від легкого до середнього ступеня, яка недостатньо контролюється інгаляційними кортикостероїдами, а також при недостатньому клінічному контролі БА за допомогою агоністів β-адренорецепторів короткої дії, які застосовують при необхідності. У пацієнтів з БА, які приймають Монтулар, цей лікарський засіб також полегшує симптоми сезонного алергічного риніту.
Профілактика БА, домінуючим компонентом якої є бронхоспазм, індукований фізичним навантаженням.
Полегшення симптомів сезонного та цілорічного алергічного риніту. Оскільки користь від застосування монтелукасту у пацієнтів із алергічним ринітом може не перевищувати ризик виникнення психоневрологічних симптомів (див. ОСОБЛИВОСТІ ЗАСТОСУВАННЯ), лікарський засіб Монтулар слід застосовувати як препарат резерву пацієнтам із неадекватною відповіддю або непереносимістю альтернативної терапії.
Застосування Монтулар
доза для пацієнтів (віком від 15 років) з БА або з БА і супутнім сезонним алергічним ринітом становить 10 мг (1 таблетка) на добу, увечері. Для полегшення симптомів алергічного риніту час прийому підбирають індивідуально.
Загальні рекомендації. Терапевтичний вплив монтелукасту на показники контролю БА настає упродовж 1 дня. Препарат можна застосовувати незалежно від прийому їжі. Пацієнтам слід рекомендувати продовжувати приймати препарат Монтулар, навіть якщо досягнуто контролю БА, а також в періоди загострення БА. Монтулар не слід застосовувати одночасно з препаратами, що містять у складі діючу речовину монтелукаст.
Немає необхідності в корекції дози для пацієнтів літнього віку, з порушенням функції нирок або з порушеннями функції печінки від легкого до середнього ступеня. Немає даних щодо пацієнтів з порушенням функції печінки тяжкого ступеня. Дозування для чоловіків і жінок однакове.
Застосування лікарського засобу Монтулар залежно від іншого лікування БА. Лікарський засіб Монтулар можна додавати до існуючого курсу лікування пацієнта.
Інгаляційні кортикостероїди. Препарат Монтулар можна застосовувати як додаткове лікування пацієнтам, у яких інгаляційні кортикостероїди разом з β-агоністами короткої дії, що застосовуються при необхідності, не забезпечують задовільного клінічного контролю захворювання. Препаратом Монтулар не слід різко заміняти інгаляційні кортикостероїди (див. ОСОБЛИВОСТІ ЗАСТОСУВАННЯ).
Діти. Застосовують у дітей віком від 15 років.
Дітям віком до 15 років слід застосовувати монтелукаст у вигляді жувальних таблеток.
Протипоказання
підвищена чутливість до діючої речовини або до будь-якої з допоміжних речовин препарату.
Дитячий вік до 15 років.
Побічна дія
Нижченаведені побічні реакції спостерігалися у процесі клінічних досліджень та у післяреєстраційний період. Побічні реакції класифіковано за їхньою частотою. Частота визначена таким чином: часті (≥1/100, <1/10), нечасті (≥1/1000, <1/100), поодинокі (≥1/10000, <1/1000), рідкісні (<1/10000).
Системи органів | Побічні реакції | Частота |
Інфекції та інвазії | Інфекції верхніх дихальних шляхів* | Дуже часто |
З боку системи крові та лімфатичної системи | Тенденція до посилення кровоточивості | Рідко |
Тромбоцитопенія | Дуже рідко | |
З боку імунної системи | Реакції підвищеної чутливості, в тому числі анафілаксія | Нечасто |
Еозинофільна інфільтрація печінки | Дуже рідко | |
З боку психіки | Порушення сну (у тому числі нічні жахи, безсоння, сомнамбулізм), тривожність, ажитація (включаючи агресивну поведінку або ворожість), депресія, психомоторна гіперактивність (включаючи дратівливість, неспокій, тремор§) | Нечасто |
Порушення уваги, погіршення пам’яті, тик | Рідко | |
Галюцинації, дезорієнтація, суїцидальні думки та поведінка (суїцидальність), обсесивно-компульсивні розлади, дисфемія | Дуже рідко | |
З боку нервової системи | Запаморочення, млявість, парестезія/гіпестезія, судоми | Нечасто |
З боку серця | Пальпітація | Рідко |
З боку дихальної системи, органів грудної клітки і середостіння | Носова кровотеча | Нечасто |
Синдром Чарга – Стросса (див. ОСОБЛИВОСТІ ЗАСТОСУВАННЯ), легенева еозинофілія | Дуже рідко | |
З боку ШКТ | Діарея**, нудота**, блювання** | Часто |
Сухість у роті, диспепсія | Нечасто | |
З боку гепатобіліарної системи | Підвищення рівня трансаміназ сироватки (АлАТ, АсАТ) | Часто |
Гепатит (включаючи холестатичне, гепатоцелюлярне та змішане ураження печінки) | Дуже рідко | |
З боку шкіри і підшкірних тканин | Висипання** | Часто |
Гематома, кропив’янка, свербіж | Нечасто | |
Ангіоневротичний набряк | Рідко | |
Вузликова еритема, мультиформна еритема | Дуже рідко | |
З боку кістково-м’язової системи і сполучної тканини | Артралгія, міалгія, включаючи м’язові спазми | Нечасто |
З боку нирок та сечовивідних шляхів | Енурез у дітей | Нечасто |
Загальні розлади і побічні реакції, викликані прийомом лікарського засобу | Пірексія** | Часто |
Астенія/втома, нездужання, набряк | Нечасто | |
*Ця побічна реакція спостерігалася з частотою «дуже часто» у пацієнтів, які застосовували монтелукаст, а також у пацієнтів, які отримували плацебо, під час клінічних досліджень. **Ця побічна реакція спостерігалася з частотою «часто» у пацієнтів, які застосовували монтелукаст, а також у пацієнтів, які отримували плацебо, під час клінічних досліджень. §Ця побічна реакція спостерігалася з частотою «рідко». | ||
Особливості застосування
пацієнтів необхідно попередити, що Монтулар ніколи не застосовують для лікування у разі гострих нападів БА, а також про те, що вони повинні завжди мати при собі відповідний препарат екстреної допомоги. При гострому нападі слід застосовувати інгаляційні β-агоністи короткої дії. Пацієнти повинні якнайшвидше проконсультуватися з лікарем, якщо вони потребують більшої кількості β-агоніста короткої дії, ніж зазвичай.
Не слід різко замінювати монтелукастом терапію інгаляційними або пероральними кортикостероїдними препаратами.
Немає даних, які підтверджують, що дозу пероральних кортикостероїдів можна знизити при одночасному застосуванні монтелукасту.
Повідомлялося про виникнення психоневрологічних явищ у пацієнтів, які приймають монтелукаст (див. ПОБІЧНА ДІЯ). Оскільки на ці явища можуть впливати інші фактори, невідомо, чи пов’язані ці явища із застосуванням монтелукасту. Лікарі повинні обговорити ці небажані явища зі своїми пацієнтами та/або їх доглядальниками. Пацієнтам та/або доглядальникам слід надати рекомендації про те, щоб вони повідомляли свого лікаря про виникнення таких змін.
У поодиноких випадках у пацієнтів, які отримують протиастматичні засоби, в тому числі монтелукаст, може спостерігатися системна еозинофілія, інколи разом із клінічними проявами васкуліту, так званий синдром Чарга — Стросс, лікування якого проводиться за допомогою системної кортикостероїдної терапії. Такі випадки зазвичай (але не завжди) були пов’язані зі зниженням дози або відміною кортикостероїдного препарату. Імовірність того, що антагоністи лейкотрієнових рецепторів можуть бути пов’язані з появою синдрому Чарга — Стросс, неможливо спростувати або підтвердити. Лікарі повинні пам’ятати про можливість виникнення у пацієнтів еозинофілії, васкулітного висипання, погіршання легеневої симптоматики, ускладнення з боку серця та/чи нейропатії. Пацієнтів, у яких виникли такі симптоми, слід повторно обстежити і переглянути їх схему лікування.
Лікування монтелукастом не дає змоги пацієнтам з аспіринзалежною БА застосовувати ацетилсаліцилову кислоту чи інші НПЗП.
Цей лікарський засіб містить менше 1 ммоль (23 мг)/дозу натрію, тобто практично вільний від натрію.
Застосування у період вагітності та годування грудьми
Вагітність. Дослідження на тваринах не демонструють шкідливого впливу на вагітність або ембріональний/фетальний розвиток.
Наявні дані опублікованих проспективних та ретроспективних когортних досліджень із застосуванням монтелукасту вагітними жінками, які оцінюють значущі вроджені вади у дітей, не встановили ризику, пов’язаного із застосуванням лікарського засобу. Наявні дослідження мають методологічні обмеження, включаючи невеликий розмір вибірки, в деяких випадках — ретроспективний збір даних і несумісні групи порівняння.
Монтелукаст можна приймати під час вагітності лише за явної потреби.
Годування грудьми. Дослідження на щурах продемонстрували, що монтелукаст проникає в грудне молоко. Невідомо, чи виводиться монтелукаст із грудним молоком у жінок.
Монтелукаст можна застосовувати в період годування грудьми, тільки якщо це вважається безумовно необхідним.
Здатність впливати на швидкість реакції при керуванні транспортними засобами чи роботі з іншими механізмами. Не очікується, що монтелукаст впливатиме на здатність пацієнта керувати транспортними засобами чи працювати з іншими механізмами. Проте дуже рідко повідомлялося про сонливість або запаморочення.
Взаємодія з іншими лікарськими засобами
монтелукаст можна призначати разом з іншими препаратами, що зазвичай застосовуються для профілактики або тривалого лікування БА. При дослідженні взаємодії між лікарськими засобами монтелукаст у рекомендованій клінічній дозі не мав важливого клінічного впливу на фармакокінетику таких препаратів: теофілін, преднізон, преднізолон, пероральні контрацептиви (етинілестрадіол/норетиндрон 35/1), терфенадин, дигоксин та варфарин.
У пацієнтів, які одночасно приймали фенобарбітал, AUC для монтелукасту знижувалася приблизно на 40%. Оскільки монтелукаст метаболізуєтся СYР 3А4, 2C8 і 2C9, необхідно бути обережним, особливо щодо дітей, якщо монтелукаст призначають одночасно з індукторами СYР 3А4, 2C8 і 2C9, наприклад з фенітоїном, фенобарбіталом і рифампіцином.
Дослідження in vitro показали, що монтелукаст є потужним інгібітором CYP 2C8. Проте дані клінічного дослідження взаємодії лікарських засобів, що включають монтелукаст і розиглітазон (маркерний субстрат; препарат, що метаболізується за допомогою CYP 2C8), показали, що монтелукаст не є інгібітором CYP 2C8 in vivo. Таким чином, монтелукаст не впливає значною мірою на метаболізм препаратів, що метаболізуються за допомогою цього ферменту (наприклад паклітакселу, розиглітазону та репаглініду).
Під час досліджень in vitro встановлено, що монтелукаст є субстратом CYP 2C8 і меншою мірою — 2C9 та 3A4. У ході клінічного дослідження взаємодії лікарських засобів із застосуванням монтелукасту і гемфіброзилу (інгібітора CYP 2C8 і 2С9) гемфіброзил підвищував системну експозицію монтелукасту в 4,4 раза. При одночасному застосуванні з гемфіброзилом або іншими потужними інгібіторами CYP 2C8 корекція дози монтелукасту не потрібна, але лікар повинен враховувати підвищений ризик виникнення побічних реакцій.
Згідно з результатами досліджень in vitro, не очікується виникнення клінічно важливих взаємодій з менш потужними інгібіторами CY 2C8 (наприклад із триметопримом). Одночасне застосування монтелукасту з ітраконазолом, сильним інгібітором CYP 3A4, не призводило до істотного підвищення системної експозиції монтелукасту.
Передозування
немає жодної спеціальної інформації щодо лікування передозувань монтелукасту. У ході дослідження дорослим хворим на хронічну БА монтелукаст застосовували в дозах до 200 мг/добу протягом 22 тиж та у ході короткострокових досліджень — у дозах до 900 мг/добу протягом приблизно 1 тиж без клінічно значущих побічних реакцій.
Випадки гострого передозування зафіксовані протягом постмаркетингового періоду та під час досліджень монтелукасту. Такі випадки зафіксовані при застосуванні у дорослих та дітей доз, що перевищують 1000 мг (приблизно 61 мг/кг у 42-місячної дитини). Клінічні та лабораторні дані узгоджувалися з профілем безпеки у дорослих та дітей. У більшості випадків передозування про побічні реакції не повідомлялося. Найчастіше спостерігалися побічні реакції, що відповідали профілю безпеки монтелукасту та включали: біль у животі, сонливість, спрагу, головний біль, блювання та психомоторну гіперактивність.
Невідомо, чи виводиться монтелукаст за допомогою перитонеального діалізу або гемодіалізу. Лікування симптоматичне.
Умови зберігання
при температурі не вище 25 °С.