![](/_ipx/_/img/tutorial-header-lg.png)
Про захворювання Синдром короткої кишки
Що таке синдром короткої кишки?
![](https://compendium.com.ua/wp/wp-content/uploads/2023/09/078780870870870870-300x240.jpg)
Синдром короткої кишки виникає в результаті хірургічного видалення або виключення з дигестивного тракту певної ділянки або всієї тонкої кишки, що суттєво знижує здатність організму асимілювати живильні елементи та воду. Цей стан призводить до того, що ентеральне харчування виявляється недостатнім для підтримки нормальної життєдіяльності організму. Це одна із форм прояву шлунково-кишкової недостатності.
Дорослі можуть стикнутися з розвитком синдрому короткої кишки при довжині тонкої кишки, що функціонує, менше 150–200 сантиметрів. Однак цікавим є факт, що згодом завдяки адаптаційним процесам організму для підтримки життя може знадобитися ще більш скорочений сегмент тонкої кишки. Цей аспект може змінюватися залежно від конкретного типу синдрому короткої кишки, що підкреслює складність та різноманіття форм цього стану.
Синдром короткої кишки ставить перед медичною спільнотою завдання пошуку ефективних методів компенсації нестачі поживних речовин та води, щоб забезпечити більшій кількості пацієнтів можливість вести повноцінний спосіб життя. Ця проблема також акцентує увагу на значущості ранньої діагностики і своєчасного лікування захворювань, які можуть призвести до розвитку синдрому короткої кишки. Специфіка кожного типу синдрому короткої кишки відбиває рівень функціональної недостатності кишечнику і визначає обсяги необхідної корекції харчування для підтримки життєздатності організму.
- При I типі, де є кінцева еюностомія та відсутня товста кишка, довжина тонкої кишки 100 см і більше. Ця конфігурація сильно ускладнює абсорбцію вітамінів та мінералів, що потребує ретельного медичного контролю та корекції дієти.
- При II типі формується анастомоз між тонкою та поперечно-ободовою кишкою, довжина тонкої кишки понад 70 см. Ця структура дозволяє зберегти деяку функцію всмоктування, хоча й потребує дієтичної підтримки для нормалізації рівня нутрієнтів в організмі.
- При III типі, де видалена лише частина тонкої кишки і відновлена безперервність кишкової трубки, можлива життєздатність кінцевої частини клубової кишки, навіть за довжини тонкої кишки 30 см, залишається порушеною протягом тривалого часу.
При кожному з перерахованих типів синдрому короткої кишки потрібен індивідуальний підхід у лікуванні та дієтичній корекції, щоб мінімізувати негативні наслідки відсутності значних ділянок кишечнику та забезпечити пацієнтам кращу якість життя.
Найчастіші причини
- Величезна резекція кишечнику часто є вимушеним заходом, наприклад, при ішемії або інших серйозних проблемах, таких як хвороба Крона, новоутворення, травми, післяопераційні ускладнення або випадках завороту або странгуляції кишечнику, що спричиняють вторинний некроз. Такі хірургічні втручання безпосередньо ведуть до скорочення функціональної довжини кишечнику, що, своєю чергою, серйозно знижує здатність організму адекватно всмоктувати поживні речовини та воду.
- Тяжкі порушення всмоктування, що виникають при захворюваннях як променевий ентероколіт або резистентна до лікування целіакія, створюють аналогічний ефект, що призводить до функціонального синдрому короткої кишки. Цей синдром означає, що, незважаючи на збереження анатомічної структури кишечнику, його функціональна здатність до абсорбції порушена.
- Зовнішні або внутрішні нориці також можуть спровокувати розвиток синдрому короткої кишки. Зовнішні нориці призводять до втрати харчового вмісту, а внутрішні нориці створюють обхідний шлях для їжі, минаючи деякі ділянки тонкої кишки. У результаті нормальний процес травлення та абсорбції поживних речовин порушується, що може суттєво погіршити якість життя пацієнтів.
Усі ці сценарії підкреслюють складність і різноманітність факторів, які можуть викликати синдром короткої кишки, і наголошують на необхідності індивідуалізованих підходів до лікування та реабілітації для відновлення якомога більшої функціональності кишечнику та забезпечення адекватного харчування пацієнтів.
Клінічна картина
Синдром короткої кишки супроводжується низкою проявів, інтенсивність яких може значно змінюватися від випадку до випадку. До найбільш поширених симптомів належать діарея, зневоднення та порушення електролітного балансу, ацидоз і гіпотрофія, що веде до прогресуючої кахексії. Також відмічають дефіцит найважливіших мінералів та вітамінів, включаючи магній, кальцій, фосфор, вітаміни А, D, E (рідко К), B12, фолієву кислоту, а також мікроелементи, такі як цинк, селен та мідь. Недолік цих речовин може призвести до різних захворювань та зниження якості життя пацієнтів.
При так званому синдромі кінцевої еюностомії особлива увага приділяється значній втраті води та електролітів, що посилюється зі збільшенням обсягу рідини, що споживається. Більша кількість води, що випивається, посилює виділення води в просвіт травного тракту, що робить необхідною внутрішньовенну гідратацію для корекції водно-електролітного балансу.
Вкрай важливо правильно ідентифікувати та лікувати симптоми, пов’язані із синдромом короткої кишки, для забезпечення найкращого можливого рівня життя пацієнтів. Це може включати індивідуалізовані дієтичні плани, внутрішньовенну гідратацію, а також інші медичні або хірургічні інтервенції залежно від конкретної клінічної картини та потреб кожного окремого пацієнта. Слід зазначити, що координований підхід між гастроентерологами, хірургами, дієтологами та іншими фахівцями охорони здоров’я є ключовим для ефективного управління та лікування синдрому короткої кишки.
Синдром короткої кишки може спровокувати різноманітні довгострокові симптоматичні комплекси:
- Нестача вітамінів, а також акумуляція марганцю та алюмінію можуть призвести до психічних та неврологічних розладів, а також порушення зору. Важливо здійснювати регулярне медичне спостереження та корекцію вітамінно-мінерального балансу для запобігання цим наслідкам.
- Недостатність калію чи магнію може бути причиною порушення ритму серця, що може бути небезпечним для життя пацієнта. Регулярний контроль рівня цих електролітів в організмі та їх корекція за потреби є важливим елементом керування станом пацієнтів із синдромом короткої кишки.
- Дефіцит селену та тіаміну може провокувати розвиток серцевої недостатності та міозиту. Ці стани потребують серйозної медичної уваги і можуть знадобитися додаткова терапія та реабілітація.
- Зміни у складі жовчі та дискінезія жовчного міхура можуть бути предикторами розвитку холелітіазу (утворення каменів у жовчному міхурі). Можливо, потрібне буде хірургічне втручання або інші медичні процедури для керування цим станом.
- Надмірне всмоктування оксалатів у товстій кишці може призвести до нефролітіазу (утворення каменів у нирках). Цей стан може викликати болючі відчуття, а також можуть знадобитися медичне втручання, зміна дієти та терапія.
- На тлі постійної діареї може розвиватися висхідна інфекція сечовидільної системи, особливо у жінок. Це вимагає своєчасного виявлення та антимікробного лікування для запобігання можливим ускладненням.
- За відсутності баугінієвої заслінки, особливо при застосуванні антибіотиків, можливий розвиток синдрому надмірного бактеріального росту. Це може спричинити ферментацію, лактатний ацидоз та психічні розлади. Адекватний вибір антибактеріальної терапії та відновлення мікрофлори кишечнику є важливими аспектами лікування.
- Порушення регуляції шлункової секреції може призводити до гіперсекреції, виразкової хвороби та кровотечі. Керування цими станами може включати застосування інгібіторів протонної помпи (ІПП) та інших препаратів.
- При тривалому парентеральному харчуванні можуть виникнути ускладнення у вигляді холестазу, стеатозу, цирозу та печінкової недостатності. Регулярний медичний моніторинг та індивідуалізація схем парентерального харчування можуть допомогти мінімізувати ризики.
- Неправильно підібране застосування кальцію, фосфору, магнію та вітаміну D, а також порушення їх метаболізму, секреції паратгормону та накопичення алюмінію можуть спровокувати метаболічні хвороби кісток та переломи. Здійснення корекції мінерального балансу та вітамінного статусу, а також моніторинг мінеральної щільності кісток є важливими елементами комплексного догляду за пацієнтами із синдромом короткої кишки.
Таким чином, синдром короткої кишки являє собою складне захворювання, що потребує комплексного та багатоаспектного підходу до лікування та підтримання якості життя пацієнтів. Це включає не тільки медичне втручання, але й дієтологічну підтримку, реабілітацію та психологічну допомогу.
Лікування
![](https://compendium.com.ua/wp/wp-content/uploads/2023/09/8077878780780870-300x240.jpg)
Ефективне керування синдромом короткої кишки потребує комплексного підходу, який найкраще здійснюється у спеціалізованих медичних закладах з досвідом роботи з цією патологією. Основою лікувальної стратегії є парентеральне харчування, яке у багатьох випадках можна здійснювати вдома, що значно покращує якість життя пацієнтів.
Важливо пам’ятати про специфічні особливості всмоктування лікарських засобів у пацієнтів із синдромом короткої кишки. Через зменшену функціональну поверхню кишечнику стандартні форми лікарських препаратів можуть бути неефективними або недостатньо ефективними. У зв’язку з цим важливо розглянути можливість застосування препаратів в альтернативних формах, включаючи сублінгвальні, букальні, ректальні, інгаляційні або рідкі форми, які можуть забезпечити ефективніше введення активної речовини в організм.
Професійне медичне консультування та індивідуальна адаптація лікувального плану для кожного пацієнта із синдромом короткої кишки — це ключовий аспект забезпечення оптимальних результатів. Це включає оцінку необхідності та ефективності парентерального харчування, вибір найбільш підходящих форм і режимів дозування лікарських засобів, а також моніторинг та корекцію можливих побічних ефектів та ускладнень у процесі лікування.
Спеціалізовані медичні установи, що займаються лікуванням синдрому короткої кишки, пропонують міждисциплінарний підхід, що забезпечує всеосяжний догляд та підтримку пацієнтів на кожному етапі їх лікування та реабілітації, що сприяє покращанню їх прогнозу та якості життя.